Dette er Julie Andrews, og jeg vil lave en løbende kommentar -
- til en række scener i filmen.
Af og til holder Christopher Plummer mig selskab, -
- samt Charmian Carr, som spillede Liesl, -
- koreografen Dee Dee Wood -
- og Johannes von Trapp, -
- selve Maria von Trapps yngste barn.
Den indledende sekvens, hvor jeg kommer over marken -
- i begyndelsen af filmen, er virkelig indbegrebet af en postkortidyl.
Det ser ud, og var, aldeles dejligt.
Men det ingen vidste, eller ved, -
- var at det var en meget vanskelig optagelse.
Jeg kom fra den ene ende af marken, -
- og en enorm helikopter med en modig filmfotograf hængende udenpå -
- startede i den anden ende og kom fejende ned gennem træerne.
Helikopteren kom nærmest sidelæns imod mig, ligesom en krabbe.
Jeg gik hen imod den, og vi nærmede os hinanden -
- og så tog jeg det store sving, før jeg begyndte at synge.
Så fløj helikopteren rundt om mig og tilbage til udkanten.
Jeg gik tilbage til min ende, og vi gjorde det igen og igen.
Men nedstrømmen fra helikopterens motor -
- var så voldsom, at når den fløj rundt om mig -
- for at vende om, så maste den mig ned mod jorden.
Jeg kæmpede for at holde mig på benene -
- og ikke blive væltet omkuld.
Jeg blev vredere og vredere.
Det var så dumt at bide i græsset og spytte hø og græs og mudder.
Til sidst signalerede jeg, fordi jeg var alene derude.
Alle andre gemte sig i træerne og kiggede på monitorer.
Til sidst signalerede jeg til piloten, -
- om han ville slå et større sving rundt om mig, -
- og så stak han bare tommelen i vejret: "Det går fint, bliv ved".
Så når l ser den scene i filmen, synes jeg, l skal huske det.
Og træerne, som jeg synger op imod...
De stod der jo ikke bare.
De skulle fældes og sættes rigtigt og så videre.
Det er lidt desillusionerende, -
- men måske gør det historien interessant.
Og på Hollywood-maner skulle der bygges en lille å.
Vi kunne ikke finde en passende en, -
- hvor jeg kunne trippe over de små trædesten.
Den å, som var en grøft, -
- blev gravet ud og bygget.
Vi havde en galsindet bonde, som var vred over, -
- hvad vores kameraer gjorde ved hans køer og deres evne til at give mælk.
En aften før vi skulle filme, kom han ud med en kæmpe høtyv, -
- og stak den ned i den vandtætte bund på vores lille "å", -
- så alt vandet løb ud, og vi måtte begynde forfra.
og så kan jeg synge
igen
En af de ubesungne stjerner i filmen
var, efter min mening, vejret.
lngen havde fortalt os,
at Salzburg havde verdens -
- syvendehøjeste nedbørsmængde.
Sikken vi ventede og ventede
i de bjerge.
Vi gik vist to-tre uger over, -
- hvad angår vores tid
og budget og alting.
Bare fordi vi ventede på solskin.
Det viste sig at være et lykketræf,
for Bob sagde en dag...
Han sagde: "l stedet for at have -
- simple skyfri himler
og en yndig baggrund, -
- har vi store kumulusskyer, der
giver scenen spænding og drama."
Hvis man ser på filmen i dag, har baggrunden en stoflig virkning, -
- ikke bare i bjergene,
men også i himlene.
Det bidrog virkelig
til filmens udseende.
Det var ikke så hvinende rent.
Det havde en form for styrke.
Det var meget koldt at filme
oppe i de bjerge sommetider.
Og meget vådt.
Vi sad under presenninger,
og alt omkring os dryppede.
Jeg havde et sjal på.
Og så gik Ted McCord, vores pragtfulde filmfotograf -
- ud med sin lysmåler -
- og kiggede op og sagde: "Om fem
minutter får vi vist et solstrejf."
Så smed vi alle tæpperne, og jeg løb ud, -
- og vi prøvede at nå det, før solen forsvandt.
Det var en interessant øvelse.
Man skulle være meget disciplineret og klar når som helst.
lnd i mellem foregik der alt muligt.
Saul Chaplin, Marc og Dee Dee...
Hvem ellers?
Et af børnene, tror jeg...
Vi dannede sanggruppen
Vocalzones.
En Vocalzone er faktisk
en halspastil, -
- man sutter på,
hvis man skal synge.
Den giver en behagelig følelse
og åbner hele svælget op.
Vi syntes, Vocalzones var et forrygende navn -
- til en ny sanggruppe.
Saul lavede harmonierne, -
- og vi sang djærve, sjofle sange for at holde os varme.
Vi spillede meget kort. Der var meget...
Jeg tror, alle var ret frække med de vitser, de fortalte, og sådan noget.
Nonnberg Klosterkirke. Er den ikke smuk?
Og kæmpestor.
Den her scene blev optaget -
- på en lydscene i 20th Century Fox.
Alle nonnerne gør sig klar til aftenmesse.
Alle undtagen Maria, som kommer for sent og har været ude i bjergene.
Der kommer et par optagelser, som filmisk set er helt vidunderlige.
Jeg siger til, når vi når dem.
Det her er en af dem. Alle de skønne damer -
- oppe i koret, der synger så smukt.
Det elsker jeg, den unge og den gamle. Det var Bobs idé.
Jeg tror, -
- at damen med hånden oppe var Dorothy Jeakins, kostumieren.
Bob ville have netop det udseende, -
- og det var et meget dejligt øjeblik.
Jeg var der ikke, da koret og alle damerne blev filmet, -
- men her var jeg helt sikkert.
- Moder... Jeg kan ikke finde hende. - Maria?
Hun er væk igen.
Peggy Wood.
Det er Peggy Wood i midten og Portia til højre.
Jeg har ledt de sædvanlige steder.
Portia Nelson var noget af det morsomste.
Hun var en meget morsom og dejlig dame, -
- og meget talentfuld.
Denne overtrædelse rydder vel den sidste tvivl om...
Det her var en af Boris Levens utrolige dekorationer.
Læg mærke til, hvordan brostenene er blevet gjort fugtige.
Det er ikke bare en dekoration. Den har mesterens omtanke og detalje.
Af alle vore noviciatkandidater er Maria den mindst...
Vi diskuterede postulanternes egenskaber.
Søstrene her -
- ville hjælpe mig ved at give udtryk for modstridende synspunkter.
Hvad mener søster Catherine om Maria?
En vidunderlig pige... til tider.
- Søster Agatha? - Let at holde af... til tider.
- Søster Sophia? - En skat... men altid i uføret.
Præcis hvad jeg sagde.
Hun kravler rundt i træer
og river kjolen sin
hun valser hen til messe og fløjter nok så fin
Og så har pigen curler under sit hovedlin
Og jeg har hørt hende synge i klosterkirken
Altid for sent til andagt
Men hendes anger er ægte nok
Altid for sent til alting
Undtagen aftensmaden
Det huer mig ej at sige men jeg føler meget stærkt
Maria er ingen gevinst for vores orden
Tillad mig et ord til hendes forsvar
Maria får mig til at grine
Hvordan løser man problemet Maria?
hvordan sætter man en sky i bur?
Findes der et ord der dækker "Maria"?
En futtelihut
- En livlig snut - En klovn
Mangen en ting man gerne hende forklared'
mangen en ting hun burde ku' forstå
Men hvordan får man hende til at lytte?
Og hvordan holder man en bølge fast i sandet?
Hvordan løser man problemet Maria?
Hvordan holder man en månestråle
fast i sin hånd?
Sammen med hende er jeg forvirret og fornøjet
og jeg ved aldrig helt præcis hvor jeg nu er
- Uberegnelig som vejret - Og flyvsk som en fjer
Her er koreografen Dee Dee Woods kommentarer.
Marc Breaux og jeg var koreografer på filmen.
Vi var gift dengang.
Åbningsscene, når de synger en salme -
- og så går over i en sang som "Maria", -
- var helt iscenesat.
Det elskede Ernest Lehman og Bob Wise.
Så når en nonne gik der eller der, -
- var det ligesom et maleri i mine øjne.
Og så var det sjovt.
Vi tog nonnedragter på til prøverne.
Vores assistenter, Larri Thomas og Marc og jeg selv, -
- vi tog nonnedragter på.
For at fornemme dem. Så gik vi og spillede musikken.
Og så instruerede vi skuespillerne i, hvor de skulle gå til musikken.
Det er ligesom et maleri.
hvordan holder man en månestråle
fast i sin hånd?
Du kan gå derind nu.
At spille over for Peggy Wood var så let.
Hun havde været en meget berømt dame i sin tid.
Jeg var vild med hendes stemme.
Scenen gik meget let takket være hende.
Det er ikke derfor, du er her.
- Lad mig bede om forladelse. - Hvis det føles bedre...
Jeg så hende ikke så meget uden for optagelserne.
Hun og Portia og Anna Lee, alle damerne, der kom til Østrig, -
- havde travlt med at besøge de store Mozart-steder.
Huset, hvor han boede, koncertsalene. De gik til mange koncerter.
Jeg havde så travlt og var udmattet om aftenen. Jeg misundte dem.
At de kunne gå ud -
- og se seværdighederne og udnytte, at de var i Salzburg i Østrig.
Det er herinde, de regler gælder.
Jeg vil synge overalt.
- Og jeg siger alting tingene ligeud. - Det kaldes vist ærlighed.
Grufuldt! Og Berthe får mig til at kysse gulvet, når vi har skændtes.
Nu kysser jeg gulvet, straks jeg ser hende, for at spare tid.
Maria... Da du så os og ville være en af os -
- var du vel ikke helt forberedt på, hvordan vores levevis var?
Nej, men jeg beder, og jeg anstrenger mig virkelig.
- Hvad er det vigtigste, du har lært? - At følge Guds vilje helhjertet.
Maria... det er vist Guds vilje, at du forlader os. For en stund.
Nej, send mig ikke bort! Det her er mit hjem...
Der er en scene, hvor jeg ville vise, -
- hvor overvældende det kunne være for Maria med syv børn.
Jeg spillede hendes reaktion på syv børn: "Hold da op!"
Noget i retning af: "Mener De det? Syv børn?"
Det var en af mine første optagelser.
Man vil jo gerne ramme den rigtige tone i sin første scene.
... som skal tage sig af syv børn.
- Du holder vel af børn? - Jo da, men syv...?
Jeg meddeler kaptajn von Trapp, at du kommer i morgen.
Pensioneret fra den kejserlige flåde, en fin og tapper mand.
Siden hustruens død har det knebet med at holde på guvernanterne.
- Hvorfor? - Det vil Herren vise dig til sin tid.
Når Herren lukker døren, åbner han samtidig et vindue.
Hvordan bliver denne dag
monstro?
hvad vil fremtiden bringe
monstro?
det burde være så spændende
at være ude i verden og fri
mit hjerte burde glædes
åh, hvad er der dog galt med mig?
jeg har altid længtes efter eventyret
og at gøre alt det jeg aldrig turde
nu haster jeg eventyret i møde
så hvorfor er jeg så bange?
en kaptajn med syv børn
hvad er der at frygte ved det?
nu må jeg holde op med at gruble
ellers vender jeg bare om
jeg må drømme om det jeg søger
men jeg søger det mod der nu svigter mig
modet til at tjene dem trofast
og indse mine fejl uden at kny
vise dem at jeg er værdig
Hvad "l Have Confidence" angår var der en yderligere...
Ja, ikke en fare, men noget, det var interessant at arbejde med.
Det var faktisk en af de få sangtekster, -
- jeg havde det svært med, og sangtekster betyder meget for mig.
Sådan noget som, "Styrke ligger ej i antal, -
- ej heller i rigdom og magt, -
- styrke findes i gode nætters søvn."
Og jeg tænkte: "Hvad har gode nætters søvn med styrke at gøre, -
- andet end at man måske har det lidt bedre om morgenen?"
Men at vise det på meget kort tid var svært.
Så jeg besluttede, -
- for at få teksten til at springe fra min tunge og ind i filmen, -
- at lade som om jeg var så nervøs -
- over at skulle hen til von Trapp-villaen og mit nye job, -
- at den bedste måde at synge den var at blive helt tosset.
og som I ser nærer jeg tillid til mig selv
styrken ligger ej i antal
Derfor svinger jeg guitaren og snubler til sidst.
Jeg gør alt for at undgå at tænke for meget på ordene.
Og så prøvede jeg at virke så nervøs, at jeg bare plaprede løs.
På en måde hjalp det sangen.
Jeg har talt om, hvor meget det regnede, -
- da vi filmede i Salzburg. Scenen ved lågen er et klassisk eksempel.
Da jeg går op og titter ind gennem lågen -
- til von Trapps hus for første gang, -
- regnede det faktisk meget.
Spørgsmålet var, om vi kunne nå optagelsen, før syndfloden begyndte.
Men det regnede, og man kan ikke se det på filmen.
Det var et af mange eksempler, -
- hvor vi fik det gjort i sidste øjeblik, og lige nåede det i tide.
Og alle optagelser, når vi er ude i bjergene, -
- er enten meget blæsende eller meget våde.
Stakkels Ted McCord, vores filmfotograf, -
- stod derude med sin lysmåler, og gav os fem-eller tre-minutters -
- eller 10-sekunders varsler, og så smed vi vores varme tæpper, -
- og gjorde klar til at få optagelsen i kassen lynhurtigt.
Vent her.
Det her er en anden smukt udført dekoration fra Fox-studiet.
Balsalen og den vidunderlige hall.
Man følte -
- en særlig slags ærefrygt, som Maria må have følt på et sted som dette.
Det her er Marias første møde med baronen.
Jeg er vild med mit kostume.
Se hvor flot, Christopher Plummer ser ud.
Men den kjole var en kjole, selv de fattige ikke ville have, -
- og derfor fik arme Maria den.
Hvorfor stirrer De på mig?
Jeg brød mig ikke meget om hatten.
... ikke en søkaptajn.
Og De ligner ikke en guvernante.
Chris gav filmen, hele filmen, en stor styrke.
Han var den vidunderlige lim, der holdt sammen på os alle, -
- fordi hans dygtighed, sikkerhed, nærvær og flotte udseende...
Det hele betød, at man nærede lidt ærefrygt for ham.
Han havde haft så mange store roller. Jeg var ærefrygtig fra starten af.
Vi har været de bedste venner siden.
Her er, hvad Christopher Plummer, der spillede kaptajnen, havde at sige:
Jeg kan ikke huske, om vi filmede dette møde, -
- med Julie og mig selv først.
Men det, der imponerede mig, var de omgivelser, vi mødtes i.
lsær i det første billede, hvor jeg kommer ind ad døren.
Huset tilhørte Gottfried Reinhardt, -
- som var søn af den berømte Max Reinhardt.
Max Reinhardt var en af verdens største instruktører i 1900-tallet.
Det er blevet brugt som et Mozart-symposium i Salzburg.
Lige uden for Salzburg.
Jeg kan ikke huske, om det her er i Californien eller Østrig, -
- men det var Gottfried Reinhardts hus, vi brugte til eksteriøret.
Tilbage igen i Californien byggede de dekorationer, der lignede huset.
Her kommer de.
Jeg kan godt lide, at hun tæller dem.
Her er Charmian Carr, som spillede Liesl.
Jeg var 21, der næstældste barn var 13.
Julie var 28.
Det var svært at lade, som om jeg var 16.
Egentlig er det jo ikke skuespil. Så jeg lod, som om jeg var 16.
Men vi havde ikke så meget til fælles, -
- for når man er 21, er forskellen så stor mellem 21 og 13.
Og det var svært at lade, som om jeg var yngre.
Og at lade som om jeg kunne lide Rolfe, for han var yngre end mig.
Og når man er 21, vil man ikke have en yngre kæreste.
Han var 20. Jeg måtte lade, som om jeg kunne lide ham.
Jeg væmmes ved børn. Lidt ligesom W.C. Fields.
Jeg væmmes ved synet og lyden af dem.
De er så besværlige.
Netop som man er klar til at spille en scene, -
- skal man stoppe, fordi de skal i skole.
En eller anden regel siger, at de små uhyrer -
- ikke må arbejde fem minutter længere end så og så.
Så jeg nød at være en nazistisk rekrutplager i de her scener, -
- hvor jeg blæser i fløjten ad dem og behandler dem som kvæg.
Men jeg kom selvfølgelig til at holde meget af den her flok.
Så slem er jeg heller ikke.
De var alle tiders og meget professionelle.
Men de skulle alligevel i skole, pokker tage dem.
Jeg kom til at holde meget af dem.
... ikke på børn, og så afgjort ikke på mig.
Det ville føles så ydmygende.
Var De lige så besværlig i klostret?
Meget værre.
Den mindste af dem for enden -
- blev den mest vildt, fantastisk flotte pige, du nogensinde har set.
Mange år senere kom hun for at se mig i et stykke...
Vi var frygteligt utålmodige med det barn, -
- for hun var meget uartig.
Men når man ser hende nu, tilgiver man hende.
Hun er blevet for smuk en "chick", -
- som de siger på Rodgers og Hammerstein-dialekt.
Nu vi er alene, så vær sød at sige jeres navne igen og jeres alder.
Jeg er Liesl, 16 år, og jeg har ikke brug for en guvernante.
Godt, så er vi bare venner.
Jeg er Friedrich, 14 år, jeg er umulig.
- Hvem har sagt det? - Josefin, en af guvernanterne.
Jeg er Brigitta.
Du sagde ikke, hvor gammel du var... Louisa.
Jeg er Brigitta, hun er Louisa. Hun er 13 år, og du er smart.
- Jeg er 10, og din kjole er hæslig. - Det der er forkert at sige.
- Synes du ikke det samme? - Jo, men Fräulein Hilda's var værre.
Jeg er Kurt, 11 år, og jeg er uforbederlig.
Hvad betyder "uforbederlig"?
At du vil behandles som en dreng, tror jeg.
Jeg er Marta, jeg fylder syv år på tirsdag.
- Jeg ønsker mig en lyserød parasol. - Jeg kan også godt lide lyserødt.
Du er Gretl, og du er fem år. Du er jo en rigtig dame.
Jeg har aldrig arbejdet som guvernante før.
- Så du ved intet om det? - lntet. Jeg må have gode råd.
- Bed far passe sine egne sager. - Kom for sent til middagene.
- Slubr, når du spiser suppe. - Og puds næse under desserten.
Og tro ikke et ord af, hvad de siger. For jeg kan godt lide dig.
Nu skal l gå tur, børn. Jeres fars ordre. Kom så...
Jeg er Frau Schmidt, husholdersken. Jeg viser Dem Deres værelse.
Jeg var bekymret for at skulle holde en ægte, slimet frø.
Faktisk... Det er pinligt at skulle sige det, men det var kun -
- en meget livagtig frø-figur.
Men selvfølgelig var det en ægte, der hoppede af sted.
Men den, jeg havde i lommen, var ikke ægte, til min lettelse.
Her er Charmian Carr, der spillede Liesl.
Det, jeg bedst kunne lide ved at lave "The Sound of Music" -
- var Christopher Plummer.
Han var så sød, -
- og havde den mest skandaløse sans for humor.
Han brokkede sig over regnen og over at skulle stå tidligt op -
- og få lagt sminke, når vi vidste, vi ikke kom til at arbejde.
Han boede på samme hotel...
Jeg boede på samme hotel som ham, med mange fra holdet.
Han spillede klaver og sang i Bristol Baren hver aften, og drak.
Ja, jeg drak champagne første gang med Christopher Plummer.
Og ikke bare champagne, -
- jeg drak også min første hvidvin, rødvin og whisky.
Jeg prøvede det hele. Og han ville have os alle...
Det var Marc og Dee Dee Breaux, -
- og Mike Kaplan og Betty Chaplin og en masse andre fra filmholdet.
Og han blev sur, hvis vi forlod baren og gik i seng.
Alle skulle blive oppe sammen med ham, men han var noget særligt.
Her er kommentarer fra Johannes von Trapp, -
- Maria von Trapps yngste barn.
Altså den rigtige Maria von Trapp.
Min far var en langt mere menneskelig og varm person, -
- end han bliver fremstillet som i filmen.
Så der var en kerne af sandhed i det, -
- at der var ret megen formalitet i hjemmet, -
- som min mor ret hurtigt skar igennem.
Vi blev et meget uformelt hjem efter at have været et meget formelt et.
Men jeg kan huske, da vi først flyttede til Vermont -
- og boede på en gård for enden af 6 km grusvej, -
- og hvis jeg skulle ned til landsbyen, skulle jeg tage slips på.
Så al formaliteten var ikke forsvundet.
Det med fløjten er rigtigt.
Min søster Maria, som er 90 nu, har en bådsmandspibe, -
- og hun kan spille alle signalerne til de forskellige børn.
Min far brugte den, og den var effektiv, -
- men de kom ikke marcherende frem som i filmen.
De lystrede bare deres signal.
De syv børn var faktisk ni.
De ni børn, jeg kom senere som det tiende, -
- var Rupert, den ældste, Agathe, den næste, -
- så min bror Werner og min søster Maria, -
- og så min søster Hedwig, og min søster Johanna, -
- og så min søster Martina.
Og så min helsøstre Rosemarie og Eleonore.
Jeg var den eneste, der blev født i USA.
Min mor kom faktisk ikke til familien som barnepige for dem alle, -
- men som lærer for min søster Maria, der havde haft skarlagensfeber, -
- som havde svækket hende.
Hun kunne ikke gå 6 km til skole og hjem hver dag, som de andre gjorde.
Men til trods for det er min søster Maria 90 år i dag og rask og rørig.
Sådan kom min mor til familien.
Efter aftensmaden, da Liesl går uden for huset i Salzburg -
- for at møde Rolfe, løber hun ned ad trinene, -
- og vender, og pludselig er hun i Hollywood, -
- når hun vender sig for at møde Rolfe.
Det syntes jeg var underligt.
Vi lavede også en dag-for-nat optagelse, -
- hvor det hele skulle se mørkt ud.
"Det her klarer de aldrig," tænkte jeg, -
- for jeg aner intet om det tekniske.
Jeg sagde: "Hvordan gør de det?
Jeg er i Salzburg, når jeg løber ned af trapperne, -
- og i Hollywood, når jeg møder Rolfe. Hvordan klarer de det?"
"Jeg vil gerne kunne fortælle dig om mine følelser for dig. Stop.
Men nu er telegrammet allerede blevet for dyrt. Hilsen, Rolfe."
"Hjertelig hilsen..."
"De kærligste..."
Får jeg et svar?
"Kære Rolfe. Stop. Fortsæt. Din Liesl."
Bare vi ikke skulle vente på et telegram. Hvornår ses vi igen?
Jeg kan jo komme her ved en fejl.
Med et telegram til oberst Schneider, som er på besøg fra Berlin og bor...
Men det er hemmeligt, sig intet til din far. Han er så... østrigsk.
- Det er vi jo alle. - Nogle mener, vi bør være tyskere.
De mener, at...
- Bare din far ikke kommer i knibe. - Han er en helt, han er dekoreret.
Ja, jeg er også mere urolig for hans datter.
- Hvorfor det? - Du er så...
- Du er så ung! - Jeg er da seksten!
Du står på scenen og venter
på at skæbnen skal tænde sit rampelys
dit liv er en blank side
som mænd står på spring for at skrive på
For at skrive på
Du er 16 og snart 17
mit barn det er nu der skal tænkes
pas hell're på vær snu og forsigtig
mit barn du står på tærsklen
du er 16 og snart 17
fyrene vil stå på rad
febrilske ynglinge levemænd og slyngler
vil byde på mad og vin
du står fuldstændig uforberedt
til at betræde mændenes verden
frygtsom og sky over for ting
uden for dit domæne
du må finde en ældre og klogere
der leder dig på vej
jeg er 17 og snart 18
jeg skal nok tage mig af dig
Her er Charmian Carr.
Jeg er 16 og snart 17
Da vi optog "Sixteen Going on Seventeen", -
- dansescenen, havde jeg øvesko, -
- og til optagelserne havde jeg helt nye sko.
Kostumeafdelingen glemte at dække skosålerne med gummi.
Da vi lavede dansen til den første optagelse, -
- sprang jeg op på bænken, men fortsatte gennem spejlglasruden.
Det var det sidste, der blev filmet på "Sound of Music".
Alle var gået hjem, og jeg troede, at Robert Wise fik et hjerteslag.
Han blev ligbleg. Han troede vel, jeg var færdig.
Han tænkte sikkert: "Hvordan skal jeg erstatte hende?"
Heldigvis forstuvede jeg kun anklen og skar mig ikke.
Så forbandt de min ankel -
- og sminkede mit ben og gav mig strømpebukser på.
På de gamle videoer kan man se bandagen, hvis man kigger efter.
Men da de udsendte dvd'en, slettede de bandagen, -
- så nu er der ingen, der tror på min historie.
Filmselskabets læge kom ned til dekorationen og gav mig -
- en vitamin B12-indsprøjtning, det sagde han da.
Så dansede jeg hele dagen på den ankel.
Det var en svær dans, op og ned på bænkene, og jeg havde det fint.
Til slut rejste filmholdet sig op og klappede.
Det var noget af det bedste, jeg har oplevet.
Man får et helt sus, når ens kolleger klapper ad en.
Det var højdepunktet af hele filmoplevelsen for mig.
Det var garanteret ikke vitamin B-12, men en peppille eller sådan noget.
Folk spurgte altid: "Hvordan kunne du danse på en forstuvet ankel?"
Og jeg tænkte: "Det var vitaminindsprøjtningen".
De havde også givet mig to aspiriner.
Men det var nok noget mere, og det virkede.
Kom ind.
Det her er den første scene, jeg optog i filmen.
Her er klædestof...
Snak om at være nervøs.
Man kan bare håbe og bede til, at man kommer godt i gang.
Kan jeg mon få mere stof?
Hvor mange kjoler skal De bruge?
Vores filmfotograf var Ted McCord, og hans belysning var ypperlig.
Se alle skyggerne, der bliver kastet.
... det er godt?
Siden kaptajnens kone...
Og der er de berømte gardiner, der senere bliver til tøj til børnene.
lngen musik, ingen latter... intet, der kan minde om hende.
- Det er så forkert. - Hvad synes De om værelset?
- De får nye gardiner herinde. - De her er da gode nok.
- Der er bestilt nye. - Det er ikke nødvendigt.
- Hvis jeg bad ham om nyt stof... - Han rejser til Wien om morgenen.
- Hvor længe er han væk? - Sidst han besøgte baronessen -
- blev han der en måned.
Jeg burde ikke fortælle Dem det her -
- men han overvejer at gifte sig med hende inden efteråret.
- Herligt! Så får børnene en mor. - Ja...
Godnat.
Her er Charmian Carr, som spillede Liesl.
På min første optagedag var vi i studiet i Hollywood.
Det var scenen, hvor jeg kravler gennem vinduet ind til Maria -
- efter at være blevet fanget i regnen og have danset med Rolfe.
Jeg havde snavs på kjolen og i mit hår og mit ansigt, -
- og jeg skulle gå derind og lade, som om alt det andet var sket, -
- og som om jeg var nervøs, og det var jeg ikke.
Jeg var bare blevet sprøjtet til med vand. De kom snavs på mig.
Så snavset var jeg aldrig blevet i virkeligheden.
Robert Wise sagde hele tiden: "Hun skal være mere snavset!"
Jeg så ud, som om jeg kom fra kulminerne.
Men det var vores første optagedag, og det var bidende koldt.
Jeg var våd til at begynde med, og det allersidste vi filmede...
Alle andre var taget hjem, og Rolfe og jeg danser i lysthuset, -
- og bliver fanget i regnen, så jeg var våd til sidst.
De sagde: "Bare rolig, vandet er varmt".
Det var varmt i begyndelsen, men efter en hel dag -
- er det iskoldt. "Nå, det er sådan, man laver film," tænkte jeg.
"Hvor er det underligt." Og mudderet var i en spraydåse.
Hvem ville have troet, man kunne få mudder på spray? lkke jeg.
Jeg gik ind gennem vinduet, selv om de sagde, jeg klatrede.
Jeg gik bare over, og de råbte hele tiden: "Tak, tak, tak."
Til sidst sagde Robert Wise:
"Er der en grund til, du ikke kommer ind, når du skal?" Og jeg sagde:
"Tordenvejret overdøver hende." Det er derfor, at Julie Andrews, -
- når hun siger: "Gud velsigne ham der", -
- så siger hun det meget højt, meget højere end de andre børns navne.
Jeg kunne kun høre hende, hvis hun talte meget højt.
Omsider kom jeg ind på det rigtige tidspunkt, og vi afsluttede scenen.
Er du bange for tordenvejret? Så bliv her hos mig.
- Hvor er de andre? - De sover, de er ikke bange.
Nå, ikke det?
Hop så op i sengen. For denne ene gangs skyld.
- Nu venter vi bare på drengene. - De bliver væk, drenge er modige.
- l er vel ikke bange? - Vi ville se, hvordan l havde det.
- Det var sødt af jer. - Det var Kurts ide.
Ja, det var jo Kurt... Gud velsigne Kurt!
- Hvorfor bliver det bare ved? - Lynet taler, tordenen svarer.
Lynet virker væmmeligt. Hvorfor bliver tordenen så vred?
Det var skønt at optage "Favorite Things".
Det var vist det første, jeg lavede i filmen.
Vi optog den lille scene før og så selve sangen.
Jeg havde lært børnene at kende, men sangen knyttede os sammen.
Jeg kan huske nogle vidunderlige øjeblikke.
Børn, der hopper i sengen, børn under tæpperne.
Og Duane Chases herlige ansigt. Han så pragtfuld ud, -
- da han gav mig det der smil.
Jeg er meget stolt over det øjeblik.
Jeg ville hjælpe børnene med at få deres nærbilleder -
- og få dem til at smile. Så jeg stod bag kameraet og lavede ansigter.
Det knyttede os tæt sammen.
de er nogle af mine yndlingsting
når hunden bider
eller bien stikker
når jeg har det slemt
så tænker jeg på mine yndlingsting
og så er det hele glemt
- Fungerer det virkelig? - Ja da. Hvad holder l af?
- Julen! - Kaniner.
Slanger!
- Sommerferie. - Telegrammer.
- Fødselsdagsgaver. - Alle slags gaver!
- At nyse! - Prosit!
Er det ikke skægt?
Regndråber på roser og knurhår på killinger
dampende kedler, uldne handsker
og gaver i brunt papir og snor
de er nogle af mine yndlingsting
flødefarvede ponyer og sprød æbletærte
klokker på slæder og bøffer med løg
og vilde gæs på vej mod månen
de er nogle af mine yndlingsting
piger i hvidt med fine blå skærf
snefnug på min næse og øjenvipper
hvide vintre der smelter i forår
de er nogle af mine yndlingsting
når hunden bi...
Har jeg ikke sagt, at vi har faste sengetider?
Tordenvejret gjorde dem urolige... Jo, det har De.
Har De svært ved at huske så enkle forholdsregler?
Kun når det tordner.
Liesl! Hvor blev du af efter middagen?
Jo, faktisk så...
- Jeg... - Vi lærte hinanden at kende.
Men nu er klokken mange... Hop så i seng igen!
De husker måske, at jeg rejser i morgen tidlig.
Så kan De måske også huske, at det vigtigste her i huset er disciplin.
Når jeg kommer hjem, håber jeg, at De selv har fået lidt disciplin.
lnden De rejser, vil jeg gerne tale med Dem om tøj til børnene...
Fräulein... De er mildest talt trættende.
- De er jo børn! - Og jeg er deres far. Godnat.
Piger i hvidt med fine blå skærf
når hunden bider eller bien stikker
når jeg har det slemt
så tænker jeg på mine yndlingsting
og så er det hele
glemt
Se der!
Kom nu!
Kan vi gøre det her hver dag?
- Ville du ikke blive træt af det? - Jo... Men så hver anden dag?
Mere sjov har vi ikke haft, siden vi kom lim på Josefin's tandbørste.
- Hvordan kan søde børn gøre det? - Det er da let nok.
- Men hvorfor gør l det? - For at få fars opmærksomhed.
Her er noget at tænke over...
Kom her! Vi skal øve en sang, til når baronessen ankommer.
Vi må ikke synge for far.
Jeg kunne slet ikke spille guitar i begyndelsen, -
- så jeg kæmpede med det. Saul Chaplin sagde hele tiden:
"Mon ikke du skulle gå derover og øve dig lidt mere?"
Men jeg hyggede mig jo og snakkede med folk og legede med børnene.
Så traskede jeg af sted og prøvede at sætte fingrene de rigtige steder.
Men de skulle jo også passe til playback'en.
Det syntes jeg overhovedet ikke var let.
Jeg var glad for at lære det og har altid elsket lyden af guitaren.
Men det var ligesom at klappe sig på hovedet og ae sig på maven samtidig.
Jeg skulle gøre to helt forskellige ting, en heroppe og en hernede.
Jeg bluffede mig igennem, så godt jeg kunne.
Og så skulle jeg jo synge samtidig.
re, det gør du med dit hår
lkke bare var der koldt i bjergene, -
- sommetider var vores location meget langt -
- fra cateringbilen og vognene og garderoberne -
- og den slags. Ofte måtte vi traske -
- meget længe, opad og opad.
Jeg husker tydeligt en dag, for det var så vanvittigt.
Jeg sad på en vogn, der blev trukket af...
Det var en eller to okser, og alt var læsset oven på vognen.
Der var film, reb, presenninger...
Og øverst sad jeg i en minkkåbe, af alle tåbelige ting.
Så kom ham bondemanden, galningen, der havde stukket hul på vores å.
Han kom løbende ud og råbte sjofelheder ad mig.
Heldigvis var de på tysk, og jeg forstod ikke et ord.
Men der var et uberegneligt glimt i hans øjne.
Men forestil jer den vogn bumle hen over sten og gennem mudder, -
- fordi det havde regnet så meget.
... dagen lang
bi, som summer kækt forbi
Og så går det forfra med do
do-re-mi-fa-sol-la-bi-do
Tonerne er de redskaber, vi bruger til at bygge en sang.
Kan man dem, kan de blandes til millioner forskellige melodier.
Sol-do-la-fa-mi-do-re
Kan l gøre sådan?
Sol-do-la-fa-mi-do-re
Sol-do-la-bi-do-re-do
Nu sætter vi det hele sammen.
Sol-do-la-fa-mi-do-re
sol-do-la-bi-do-re-do
- Flot! - Men det giver ingen mening.
Så sætter vi ord på. Et ord for hver tone. Sådan her...
Når du kan de toner her
kan du synge alskens ting
Når du kan de toner her
kan du synge alskens ting
- Do - Det rimer godt på ko
- Re - Det gør du med dit hår
- Mi - Det rimer godt på ti
- Fa - Som elsker os så højt
- Sol - Som skinner dagen lang
- La - Som sidst i denne sang
At filme den montage var for mig -
- filmens højdepunkt, fordi vi kom rundt i hele Salzburg.
Vi var på landet, i byen, -
- oppe i bjergene, nede i landsbyen, -
- vi løb rundt om springvand og ned langs smukke løvsale...
Vi filmede hver eneste dag. Der var mange optagelser -
- på mange forskellige steder.
Det var godt tænkt at bruge det som det øjeblik, børnene er fri, -
- og at de forguder Maria på grund af det.
kan du synge alskens ting
Do, det rimer godt på ko
re, det gør du med dit hår
mi, det rimer godt på ti
fa, som elsker os så højt
sol, som skinner dagen lang
la, som sidst i denne sang
bi, som summer kækt forbi
og så går det forfra med do
Sol-do-la-fa-mi-do-re
Sol-do-la-fa-bi
- Bjergene er storslåede. - Jeg satte dem op for din skyld.
Selv på 3.000 meters højde må Georg hæve sig over mængden.
- Bedre vitser tak, eller tag hjem. - Jeg inviterede mig selv.
Du skulle have en chaperone, jeg et sted med god mad.
- Udsøgt vin, og prisen er rigtig. - Max, du er frygtelig.
Nej, jeg er en charmerende snyltegæst.
Hør...
Det er Klopmann-klostrets kor.
De er jo gode. Rigtigt gode.
Jeg må udforske egnen. Et sted venter en sanggruppe på -
- at Max skal gøre dem berømte på sangfestivalen i Salzburg.
- De får æren, du pengene. - Ja, det er unfair.
Men det laver vi om på... jeg skal også have æren.
Hvad i alverden...?
Nogle skarnsunger herfra...
Det er virkelig spændende at være her hos dig.
Du har vel set smuk natur før?
Det her er, hvad Christopher Plummer havde at sige.
Eleanor Parker, som spillede baronessen, -
- er i sandhed en af de smukkeste kvinder i Hollywoods historie.
Sidst i 30'erne og 40'erne var hun faktisk en meget stor stjerne, -
- som havde stor succes i ret mange år.
Se, hvor smuk hun er nu.
Og det var mange, mange år senere.
Hun var tæt på de 50, hvis ikke ældre.
Sådan ville jeg gerne se ud, når jeg er 50, -
- men det er der jo længe til.
Hun var noget af det sødeste, og så mild og dejlig, -
- og hun var så sikker og værdig. Hun var perfekt som baronessen.
Jeg var tæt på at forlade Julie for hende.
Der er så vidunderligt...
Min eneste kamp med Robert Wise var over kostumerne.
Nogle af dem var designet -
- som en Hollywood-udgave af, hvordan østrigere så ud.
Jeg tog til Salzburg og steder som Lanz, -
- den berømte forretning med lederhosen og de flotte jakker.
Der var nogle pragtfulde ting, og jeg bad Robert om lov -
- til at have nogle af dem på. Det fik jeg vist, i en scene.
Jeg slap af sted med den lodengrønne -
- og de brune farver. Vældig flot med sort slips, -
- som en slags smokingjakke og mere autentisk -
- end de kostumer, de valgte.
De valgte nogle meget blege kostumer. lsær østrigerne -
- samledes og sagde: "Hvordan fanden har de fundet på det?"
Men han holdt på sit, og det gjorde kostumieren også.
Og i sidste ende havde han ret.
De lyse farver løftede filmen ud af et mudret pløre -
- og gav den et lettere, mindre alvorligt anstrøg -
- og et mere positivt udseende. Og det var fint for resten af verden.
Østrig hadede stadig filmen, men alle andre...
De havde ret, og det tager jeg hatten af for.
Jeg må vel tage en tredje gang.
Spiser du stadig? Du må være ulykkelig.
Jeg ville jo stjæle den der kvartet fra Sol Hurok.
l går kom Sascha Petrie mig i forkøbet. Jeg hader tyve.
- Du må lære at elske dig selv. - Jeg ringede til Paris, Stockholm...
- Herfra, vel? - Hvordan skulle jeg ellers få råd?
Jeg kan lide de riges levevis. Og min levevis, når jeg er hos dem.
- Gad vide, hvor børnene er. - De har vel gemt sig for mig.
Jeg havde håbet på en velkomst.
Max, prøv at være lidt charmerende til en afveksling.
Nå?
Har du fået Georg til at beslutte sig? Hører jeg bryllupsklokker?
De slår ikke nødvendigvis for mig.
Jeg holder af Georg, så ikke noget pjat med dig.
Jeg elsker pjat. Fortæl mig alt.
Hver eneste lille intim og slimet detalje.
- Jeg tror, jeg er her på prøve. - Det klarer du snildt.
Jeg kender dig, du hitter på noget.
- Han er ikke som alle andre. - Han er rig.
- Konens død gjorde ham ulykkelig. - Din mands død gjorde dig rig.
- Du er frygtelig! - l to er som min familie. Gift jer!
Pengene må blive i familien.
- Hvad foretager du dig? - Kaptajn von Trapp... jeg søgte...
Jeg så ikke... Jeg vidste ikke, at De...
- Heil Hitler! - Hvem er du?
- Et telegram til hr. Detweiler... - Det er mig.
Nu har du udført dit ærinde, så gå nu.
- Han er jo kun et barn. - Og jeg er en østriger.
- Der må ikke ske dig noget. - Sig aldrig det der igen!
Kan jeg gøre for. at andre går op i politik?
Ja, det kan du! Du må forholde dig til det.
Hallo... Du er så langt væk. Hvor var du?
l en verden, som er ved at forsvinde.
Kan jeg lokke dig tilbage til min verden?
Åh, kaptajn... er De hjemme igen?
Kom så straks op af vandet!
De må være baronessen!
Jeg er dyngvåd!
Stil op på række!
Det her er baronesse Schraeder.
- Og det her er mine børn. - Goddag.
Gå så ind og skift tøj og kom tilbage igen!
De bliver her, Fräulein.
Det skete utallige gange.
Jeg skulle være våd i den her scene.
Man stillede sig under en sprinkler, -
- til man så ud, som om man lige var kommet op af søen.
l optagelse efter optagelse var jeg drivvåd.
Jeg har lavet mange film med en regnscene eller en anden vandscene.
Jeg begyndte at opfatte det som et godt varsel.
- Klatrede mine børn i træer i dag? - Ja, kaptajn.
Det her var en meget stærk scene mellem os.
Vi udarbejdede den og øvede os meget på den.
Tøj til at lege i...
Det kom os til gode, fordi som jeg vist har nævnt, -
- blev vores nærbilleder optaget to forskellige steder.
Så det var godt, at vi vidste, hvad vi lavede.
Det var en smuk location, den sø.
Spændetrøjer... Børn skal være afslappet klædt!
- De har ikke klaget. - Det tør de ikke.
- Diskuter ikke mine børn. - De er aldrig hjemme, De ved intet.
Nu skal De høre på mig!
Chris foreslog, når Maria siger: "Nu skal De høre på mig!"
Han foreslog, så vidt jeg husker, at jeg skulle sige det, -
- som om jeg tog kontrollen i ét sekund.
Og det fører til kulminationen på det skænderi.
... ved jeg ingenting om. Og de små vil kun have kærlighed.
Det er faktisk meget modigt.
Jo, det er De skam, kaptajn!
Hun kunne godt være blevet fyret.
Og det fører til den dejlige scene, -
- hvor kaptajnen beder hende blive.
Jeg tror, han siger: "Bliv, jeg beder Dem."
Det er hans måde at sige undskyld på.
Børnene.
Børnene?
Jeg tænkte, at de skulle synge for baronessen.
Det er et dejligt øjeblik.
Det er taget fra teaterstykket, -
- når han hører sine børn synge for baronessen.
Kaptajnen anede ikke, -
- at de havde øvet sig på den.
... i dens flugt fra sø til træ
Det minder ham sikkert om hans kone og hvordan det var, før hun døde.
vinden bærer fra kirken hertil
Her er Charmian Carr.
Da han kom ind i stuen og begyndte at synge "The Sound of Music" -
- med børnene, var der nogle af dem, der begyndte at græde, -
- og jeg tror ikke, de spillede komedie.
Jeg tror virkelig, de følte: "Åh, han kan lide os!"
De tårer...
Jeg græd ikke. For jeg vidste godt, han kunne lide mig.
Men børnene var oprigtigt -
- overvældede af den følelse af, at deres far...
... drog dem ind i sit liv igen.
Jeg kan huske, at Ernest Lehman, da han prøvede at få gang i filmen, -
- tog flere instruktører med ind at se stykket.
Mange instruktører sagde nej, men de sagde altid én ting til Ernie:
"Den del, hvor faderen kommer ind og synger med børnene, -
- den er da hjertegribende, ikke?" Den elskede de.
Robert Wise elskede den også, -
- og han græd vist, da han instruerede den.
Jeg kiggede på ham og så et par ægte tårer i hans øjne.
Edelweiss?
Du har nogle henrivende børn.
Kaptajnen siger undskyld. Skøn scene.
Den er virkelig begyndelsen på, -
- tror jeg, kærligheden mellem kaptajnen og Maria.
Jeg opførte mig skidt... jeg beder Dem undskylde.
Nej, jeg er alt for bramfri.
De havde ret... jeg kender ikke mine børn.
Det er ikke for sent endnu.
De har bragt musikken til vort hjem igen. Jeg havde glemt den...
Fräulein.
Jeg vil gerne have, De bliver.
Jeg beder Dem om at blive.
- Hvis jeg kan være til hjælp... - Det har De allerede været.
Mere, end De aner.
Lad tæppet gå!
Højt på bjerget sad hyrden ensom
højt kunne jodle den ensomme hyrde
Her er kommentarer fra koreografen, Dee Dee Wood.
"The Lonely Goatherd," som vist er en gave fra onkel Max til børnene, -
- var et dukketeater lavet af Bil og Cora Baird.
De pragtfulde dukker. De skulle synge.
Bil og Cora spurgte os:
"Kan l hjælpe os med dansen og dukkerne?" "Gerne," sagde vi.
"Lad os se, hvad de kan". Det var så morsomt -
- at arbejde med de to dukkeførere, Bil og Cora Baird.
Vi sagde: "Prøv at vise os, hvordan dukkerne sparker."
"Kan de dreje? Kan de gøre sådan?" Det var så sjovt at koreografere det.
Og så skulle børnene og Julie jo styre det. Det var en udmattende dag.
At få billederne af dem oven over dukkerne, -
- mens de styrede dukkerne, var hårdt for dem.
Det var dukkeførere, der lavede dansen med hyrden.
Men det var meget sjovt at lave.
Og damerne var meget veludstyrede.
Bemærkede l det? Jeg sagde: "l guder, i "The Sound of Music?"
Jeg kan huske, da vi var færdige med at filme "The Lonely Goatherd".
Stakkels Maria havde både skrevet og instrueret stykket -
- og havde styret marionetdukkerne og fået alle børnene til at synge.
Hun havde styret det hele og havde sunget selv.
Da det var slut, -
- tænkte jeg: "Nu er hun fuldkommen kvæstet, -
- udmattet af opgaven."
Om mens vi prøvede scenen, -
- kom jeg rundt om den lille forscene, -
- hvor marionetterne optræder.
Og så klamrede jeg mig til forscenen, -
- for at se helt udmattet ud. Det syntes Bob var hylegrinagtigt.
Han faldt om af grin. "Hvad er der?" spurgte jeg.
Han sagde: "Du overdriver lidt med udmattelsen, Julie."
Jeg sagde: "Jeg ville da være træt". Han sagde: "Ja, men skru lidt ned".
Men jeg hang lidt på forscenen. Det er vist stadig med i filmen.
Jeg sagde jo, at regningen skulle sendes til jeres far.
Bravo...
- Jeg er virkelig imponeret. - Det er Deres børn.
- Er der noget, De ikke kan? - Jeg bliver nok ingen god nonne.
Det hjælper jeg Dem gerne med.
Hør her, alle sammen! Jeg har noget at fortælle.
Efter lang tids søgen har jeg fundet mit bidrag til sangfestivalen.
Tillykke, Max.
Hvem er det så, der skal udnyttes denne gang?
- Sankt lgnatius-koret? - Gæt en gang til.
- Lad mig se... Klopmann-koret? - Nej, nej.
- Fortæl det nu! - En syngende familie.
Det lyder da godt. Hvilken familie er det?
Din. De vil blive festivalens højdepunkt.
- Hvad griner du af? - Af dig. Du er dyr, men morsom.
De bliver en sensation! Det bliver et friskt og originalt bidrag.
Mine børn skal ikke synge offentligt.
- Man har da lov at prøve. - Hvis tur er det nu?
Jeg hadede at spille guitar. Jeg spiller klaver og er ikke dårlig.
Så jeg tænkte, jeg ville holde mig til ét instrument, som jeg behersker.
Det gjorde så ondt i fingrene at spille guitar. Jeg tænkte:
"Hvordan kan guitarister dog..?"
De må gå igennem frygtelige lidelser, før de bliver vant til det.
Så jeg bluffede bare og klimprede løs, -
- og lod en anden skabe al magien.
Sangen "Edelweiss" er nok -
- en af mine yndlingssange, og jeg ville ønske, jeg havde sunget den.
Jeg gør det vist ganske lidt til aller sidst.
Men siden har jeg indspillet den, og jeg nød at synge den.
hver morgen du hilser mig
fin og hvid
frisk og blid
du er vist glad
for at se mig
du sneens blomst
må du blomstre og gro
blomstre og gro evigt
edelweiss
velsign mit fædreland evigt
- Edelweiss - Edelweiss
hver morgen du hilser mig
- Fin og hvid - Fin og hvid
- Frisk og blid - Frisk og blid
du er vist glad
for at se mig
Du sneens blomst
må du blomstre og gro
blomstre og gro evigt
edelweiss
velsign mit fædreland evigt
Bare sig til, så indlemmer jeg dig i von Trapp-sanggruppen.
Nu har jeg det... Hvorfor ikke fylde huset med en masse musik?
Arranger en prægtig fest, nu jeg er her.
Det er vel på tide, at jeg møder dine venner, synes du ikke det?
Det er sengetid, børn. Sig godnat nu.
Det er min første fest, far!
De har vel lagt mærke til det østrigske flag i hallen.
- Kvinderne er så smukke. - De er hæslige.
- Du er bange for kvinder. - Kun voksne mænd er.
- Jeg synes, mændene er smukke. - Hvad ved du om det?
- Hvem danser du med, Liesl? - lngen.
Jo, det gør du vist.
- Må jeg have lov? - Så gerne, unge mand.
Hvorfor fortalte l ikke, at l kunne danse?
Så skal vi bare optræde med det. Som dansefamilien von Trapp
- Hvad er det, de spiller? - En Ländler, en østrigsk folkedans.
- Vis mig det. - Det er så længe siden...
Vil du ikke godt?
Optagelsen af Ländler-scenen uden for balsalen -
- i gården uden for salen, hvor Maria og børnene ser ind på de dansende.
Det begynder med, at Maria danser med Kurt, den yngste dreng.
Så kommer kaptajnen ud og siger:
"Nu skal l se, hvordan man danser en Ländler."
Og det føltes lige så magisk at filme det, som det så ud.
Det var så smukt koreograferet.
Og det blev filmet så fantastisk af Bob.
Den der glidende indstilling, hvor Chris og jeg har krydset arme -
- og passerer forbi kameraet.
Det så ud, som om vi svævede.
Der var romantik i luften.
Hele scenen handler om, at de er forelskede.
Den var let at filme. Den var dejlig at filme.
Det var en meget lykkelig dags arbejde.
Her er koreografen Dee Dee Woods kommentarer.
Ländleren, som Julie og Chris lavede, -
- bragte i mine øjne historien om Maria og kaptajnen videre, -
- mere end noget andet i hele filmen.
Så snart de begyndte den dans, -
- som var en folkedans, vi havde forsket i -
- og lavet en interessant dans over...
Så snart de trådte i slowmotion og så standsede -
- og så på hinanden, det var nøglen til resten af filmen.
De så på hinanden, og så sagde han: "Wauw".
Jeg sagde "Wauw".
Jeg vidste ikke, det var så bevægende, før jeg så filmen.
Jeg er ikke vant til at danse.
l dansede så flot. Hvor var l et smukt par.
- Børnene skal vel sige godnat nu. - Vi har indøvet en lille ting.
Og du var så bekymret for, om du ville have en eneste ven til festen.
- Det er lidt køligt i aften. - Jeg synes, det er varmt.
Mine herskaber, von Trapp-børnene vil gerne sige godnat.
Der lyder et trist klimt fra uret i hallen
og fra det i kirketårnet med
og oppe på værelset er der en fugl
der titter frem og siger kuk-kuk
Kuk-kuk
kuk-kuk
- Desværre den fortæller - Kuk-kuk
- At det er nu det gælder - Kuk-kuk
- Om at sige godnat - Kuk-kuk
Til Dem
på gensyn, farvel auf wiedersehen, godnat
Hvor er det trist at forlade det smukke syn
På gensyn, farvel auf wiedersehen, adjø
Adjø, adjø, til Dem og Dem og Dem
På gensyn, farvel au revoir, auf wiedersehen
Jeg var gerne blevet til mit første glas champagne
- Ja? - Nej.
På gensyn, farvel auf wiedersehen, godnat
Med hiv og sving og suk jeg si'r godnat
godnat
Jeg er nu glad for at gå
jeg kan ikke lyve
Jeg flakser og føjter
på lette fjed jeg flyver
Lille Gretl havde masser af kage og supper og brød.
Vi fik pragtfuld mad.
Vi fik kager mellem morgenmad og frokost -
- og mellem frokost og aftensmad. Det var skønt.
Hun havde spist for mange.
Liesl kommer og henter sin lillesøster, og jeg skulle løfte hende, -
- og så kunne jeg mærke noget give sig i ryggen. Hold op, hun var tung.
Jeg har dårlig ryg den dag i dag.
Jeg skal være meget forsigtig med ryggen.
Godnat
Tænk, hvis de deltog i festivalen... Unge dame, må jeg tale med Dem?
Georg, lad hende ikke forsvinde.
Hun skal deltage i festen. Georg, vær sød...
- Bliv gerne, hvis De vil. - Som min borddame. Forretninger.
Franz, stil en ekstra kuvert frem til Fräulein Maria.
- Som De vil. - Så er det vel klaret.
- Mon ikke. - Jeg er ikke klædt på til det.
Så skift, vi venter på Dem.
Hvor må De være stolt over Deres børn.
lntet kan give smukkere udtryk for det fine i vort land -
- end uskyldige barnestemmer.
Østrig har vel ikke monopol på dyden?
Nogle af os fortrækker østrigsk sang frem for hæslige, tyske trusler.
Strudsen gemmer sit hoved i sandet...
... og somme tider i flaget.
De, som prøver at advare Dem om den forestående tilslutning -
- burde måske skildre det med musik.
Hvis nazisterne indtager Østrig, er De vel hele trompetsektionen.
- De smigrer mig. - Undskyld, det var en fornærmelse.
Det er venligt af Dem at hjælpe mig.
Jeg tror ikke, jeg har noget passende.
Hvad med den henrivende sag, De havde på forleden -
- som kaptajnen ikke kunne få sine øjne fra?
Få sine øjne fra...?
Vi er dog kvinder. Vi bemærker da, om en mand lægger mærke til os.
Kaptajnen lægger mærke til alle.
De skal ikke forsvare Dem, De ser jo godt ud.
Det er da klart, at kaptajnen bemærker det.
- Jeg håber, det er Deres spøg. - På ingen måde.
Jeg har virkelig ikke gjort noget for at...
Det er uimodståeligt for en mand, når en kvinde er forelsket i ham.
Forelsket...?
Og det søde er, at han tror, han er forelsket i Dem.
- Det er ikke sandt... - Ser De ikke hans blik på Dem?
Og De rødmede, da De dansede med ham lige før.
Tag det ikke så tungt, han kommer hurtigt over det.
Så må jeg drage bort.
- Kan jeg hjælpe Dem med noget? - Nej.
Jo, sig ikke et ord om det her til ham.
Nej, det ville jeg aldrig gøre.
Farvel, Maria.
Se den pragtfulde kjole, Dorothy har syet.
Dorothy havde bare -
- et utroligt talent for at designe og tilskære kostumer.
Hun lavede dem på autentisk vis. Da jeg lavede filmen "Hawaii"...
Der var ingen lynlåse.
Det hele var stivere og knapper og korsetter.
Præcis som det skulle være.
l den her film var det hele også autentisk.
Dirndlerne, kjolerne, perioden.
Dorothy havde sådan et pragtfuldt talent.
Hun blev en ven, en nær ven.
lsær da vi var i Salzburg. Vi holdt tit hinanden med selskab.
Richard Haydn var sød. Han fik mig til at le.
Nogle dage var jeg så udmattet.
Jeg var træt og lidt ked af det, og så fik han mig til at le, -
- hvis vi delte en vogn hjem sammen, -
- bare for at gøre mig gladere. Og det blev jeg altid.
Den her del af filmen er meget bevægende for mig.
Min datter Emma, da hun var meget lille, -
- elskede at se de glade scener i filmen.
Men når det kom hertil, hvor mor var ked af det, forlod hun stuen.
Hun så aldrig Marias afrejse, for hun tudede.
Det gjorde mig bekymret for hende.
Men det var sødt, at så snart vi nåede hertil...
Det skete ikke tit, men så sagde hun: "Nu er jeg nødt til at gå, mor."
Jeg vidste, at det var, fordi hun ikke ville se mig ulykkelig.
Se den dejlige by.
Jeg forelskede mig selvfølgelig i Salzburg.
Jeg arbejdede der ikke ret meget, underligt nok. Jeg var der i...
... du gode, ni-ti uger? Noget i den retning.
Jeg arbejdede i måske halvanden uge.
Så jeg havde det herligt.
Jeg fik østrigske venner og tog ud på landet -
- og så Wien og rejste gennem Ungarn.
Salzburg er et af mine yndlingssteder.
Hvis jeg havde råd, ville jeg bo der, for nu det er så tæt på...
lkke på grund af hullet i bjerget. Det er tæt på Venedig og Firenze.
Den smukke del af verden er tre timer derfra.
Og mange af dem, jeg kender nu, bor i Salzburg.
Jeg tager til musikfestivalen, så tit jeg kan. Det gjorde jeg også dengang.
Karajan dirigerede, og vi fik chancen for at se nogle af hans prøver.
Det var spændende.
- To. - Tre.
- Fire. - Fem.
- Seks. - Syv.
Otte.
- Fire. - To.
- Syv. - Fem.
- To. - Seks.
Er det her ikke sjovt?
- Fire...? - Jeg er nummer fem.
- Nå, ja. - Otte.
- To. - Fire.
Seks.
To.
- Gør det noget, hvis vi slutter nu? - Hvis l synes det.
Vi gør det igen i morgen.
Man hviler sig sådan på landet, ikke sandt? Tag lidt limonade.
- Der må være en lettere måde. - Se dig som mor til syv...
Hvordan vil du klare det?
Har du aldrig hørt om disse dejlige kostskoler?
Baronesse Machiavelli.
- Hvor er far? - Han er inde i huset.
Hvor ser l misfornøjede ud. Nu øver vi.
- Nu leger vi festival. - Jeg vil ikke synge.
- lkke uden Fräulein Maria. - Guitaren, Liesl.
Nu stiller l jer op her... En akkord, Liesl.
Gør mig imponeret nu.
- Hvorfor synger l to ikke? - Jeg har ondt i min finger.
Du sang jo så fint til festen.
Syng noget l kan, og vær lidt glade.
Værsgo, Liesl.
Bjergene er levende
af lyden af musik
med sange sunget
gennem tusinde år
bjergene fylder mit hjerte
med lyden af musik
De ville bare synge noget for mig.
Dejligt, bliv endelig ved.
Noget højt og køligt?
Far... passer det, at Fräulein Maria ikke kommer tilbage?
- Det gør det vel... Hvad har vi her? - Lyserød limonade.
Med et stænk limonade.
- Jeg kan ikke tro det. - Tro hvad?
- Det om Fräulein Maria. - Læste jeg ikke sedlen op for jer?
Hun skrev, at hun savnede klostret -
- og måtte vende tilbage. Mere er der ikke i det.
- Jeg tror, jeg vil smage det der. - Hun sagde ikke engang farvel.
Jo, på sedlen.
- Hverken for sødt eller for surt. - Men for lyserødt...
Hvem bliver så vor nye guvernante, far?
Tja...
Der kommer ikke flere guvernanter.
- l får en ny mor. - En ny mor...?
Vi besluttede os i går aftes. Nu bliver vi en lykkelig familie.
Stik så af med jer.
Da vi kom tilbage til klosteret for at finde Maria, -
- var der ingen klokke ved klosteret.
Så scenograferne, satte et reb op, jeg kunne bruge som klokkestreng, -
- og så kom nonnerne og lukkede op.
Nonnerne på klosteret ville gerne beholde tovet som souvenir -
- og bad os lade det hænge.
Det var bare et usselt lille stykke tov, men det hænger der vist stadig.
Det er det utrolige ved Salzburg. Det hele er der stadig -
- i nøjagtig samme tilstand som dengang.
Vent her.
Jeg hørte, at l spurgte efter Maria.
- Sig til hende, at vi er her. - Desværre...
- Det skal De! - Vi vil have hende tilbage.
- Vi vil bare tale med hende. - Maria træffer ikke nogen lige nu.
- Jo, os! - Hun skal se min finger.
En anden gang. Jeg siger, at l har været her.
Gå så nu, børn
Farvel, børn.
- Hvad var det der? - Von Trapp-børnene søger Maria.
- Har hun intet sagt endnu? - lkke et ord, moder. Hun beder kun.
Det er sært, hun virker både glad og ked af at være her igen.
Det var måske forkert at lade hende være alene så længe. Hent hende.
Søster Augusta, før vor nye postulant til dragtrummet.
Hun kan komme ind.
Det gør mig ondt, at du har været ulykkelig.
- Hvorfor sendte de dig tilbage? - Det var mig, der rejste.
Sæt dig. Fortæl, hvad der skete.
- Jeg var bange. - Bange? Var de uvenlige?
Nej... jeg var forvirret...
Jeg har aldrig følt sådan før. Jeg ville herhen, hvor jeg er tryg.
Klostret skal ikke bruges som en flugt.
Hvad er det, du ikke kan møde?
- Jeg kan ikke se ham igen. - Ham?
Tak, søster Margaretta.
Kaptajn von Trapp?
- Blev du forelsket i ham? - Jeg ved det ikke!
Baronessen sagde, han var forelsket i mig, men jeg ville ikke tro det.
Bob Wise var klog sommetider -
- med sange som "Climb Ev'ry Mountain."
Peggy Wood begynder at synge den med ryggen til kameraet, -
- og det er ved nærmere eftertanke ret usædvanligt på film.
Jeg ved, at Bob klippede en del hen til Marias ansigt.
På teateret blev den sunget lige ud til publikum.
Det var glansnummeret.
Men her var det mere -
- abbedissens råd til Maria, og hvor vigtigt det var.
For Maria skulle jo tilbage og møde sin skæbne i von Trapp-familien.
Bob brugte sangen så godt.
Da jeg begyndte at filme scenen med Peggy og Bob, -
- blev jeg frygtelig tårevædet -
- med meget skinnende øjne -
- og den slags, for sangen er meget smuk.
Og det dejlige orkester bagved.
Det var et meget bevægende øjeblik for min figur som Maria.
Bestig hvert et bjerg
søg højt som lavt
følg hver en bivej
og hver en sti du ser
bestig hvert et bjerg
kryds hver en flod
følg hver en regnbue
indtil du finder dine drømmes svar
et svar der kræver
al den kærlighed du kan gi'
hver eneste dag
så længe du lever
bestig hvert et bjerg
kryds hver en flod
følg hver en regnbue
indtil du finder dine drømmes svar
et svar der kræver
al den kærlighed du kan gi'
hver eneste dag
så længe du lever
bestig hvert et bjerg
kryds hver en flod
følg hver en regnbue
indtil du finder
dine drømmes svar
Det ligner ikke jer at være så hemmelighedsfulde.
Det er vi ikke.
- l plejer ikke at glemme middagen. - Tiden gik bare.
Hvem vil nu fortælle sandheden? Friedrich... Brigitta... Liesl?
Hvor tror du, vi har været?
Du må da have en anelse.
Marta... fortæl du det.
Som Friedrich sagde, så plukkede vi bær.
Ja, det er rigtigt, l plukkede bær!
Jeg var ikke så interesseret i Trapp-familien.
Jeg vidste næsten intet om personen.
"Georg". Hvad stiller man op med sådan et navn?
Så jeg tog op i bjergene med en tolk -
- og traf hans nevø.
Han var stenhugger. Eller også skar han i pimpsten.
Han lavede spændende små skulpturer.
Han virkede rar, men var meget stilfærdig.
Gennem tolken sagde jeg: "Kan De sige mig, hvordan Deres onkel var?"
Der var en lang pause, og så sagde han noget, som tolken oversatte:
"Han er den kedeligste mand, jeg har mødt." Så var den ikke længere.
Siden l har proppet jer med bær, og derfor ikke kan være sultne -
- siger jeg til Frau Schmidt, at l godt kan springe middagen over.
- Vi skulle have sagt sandheden. - Så han var blevet vred?
- Hellere det end at sulte ihjel. - Vi har ikke gjort noget forkert.
Min mave knurrer.
Vi skulle have haft lov til at hilse på hende.
- Hvordan mon græs smager? - Det her føles forfærdeligt.
Når Maria var ked af det, sang hun den der sang.
Lad os prøve.
Regndråber på roser
og knurhår på killinger
dampende kedler
uldne handsker
og gaver i brunt papir og snor
de er nogle af mine yndlingsting
Hvorfor føles det ikke bedre?
piger i hvidt
med fine blå skærf
snefnug på min næse og øjenvipper
Hvide vintre der smelter i forår
de er nogle af mine yndlingsting
når hunden bider eller bien stikker
når jeg har det slemt
så tænker jeg på mine yndlingsting
så er det hele glemt
Jeg er så glad for at se jer igen!
Jeg savnede dig.
- Hvordan har du det, Kurt? - Jeg er sulten.
Hvad er der sket med din finger?
Den satte sig fast... mellem Friedrich's tænder.
Og du, Liesl? Er der kommet nogen telegrammer?
lkke ét brev. Men jeg har vænnet mig til det. Jeg længes efter skolen.
Skolen er ingen flugt. Du må løse problemerne.
- Jeg har så meget at fortælle. - Det har vi også.
Det vigtigste er, at far skal giftes.
Giftes?
Ja... med baronesse Schraeder.
Jaså...
Se, far, Fräulein Maria er kommet tilbage!
Goddag, kaptajn.
Alle går ind og spiser middag nu.
De forsvandt uden at sige farvel. Heller ikke til børnene.
- Det var forkert af mig. Undskyld. - Hvorfor gjorde De det?
Spørg mig ikke. Grunden til det er væk nu.
Fräulein Maria, De er her igen! Det var da dejligt, Georg.
Jeg ønsker Dem lykke til. Børnene fortalte, at De skulle giftes.
Nu bliver De vel denne gang?
Kun indtil De har fundet en anden.
Her er, hvad Christopher Plummer havde at sige.
Ernie Lehman, som var så vidunderlig med dialogen, -
- havde hjulpet enormt meget med at uddybe vores forhold, -
- for de var ret flade fra begyndelsen af i teaterversionen.
Det var bare en masse numre, Mary Martin sang, -
- og så lidt dialog og så videre til næste nummer.
Der var ikke tid til at udvikle figurerne.
Men Ernie Lehman, som skrev så fænomenalt, -
- og som jeg holdt meget af, hjalp mig meget.
Han gjorde min figur ligeværdig med Marias.
Det var jeg meget taknemlig for.
Vi samarbejdede. Bob Wise låste os inde.
Vi arbejdede på manuskriptet, når jeg var med i det.
Jeg foreslog ham, -
- at han skulle prøve at tænke på scenen i "Dorian Gray", -
- Oscar Wildes roman, -
- hvor Dorian Gray siger farvel til sin gamle veninde, hertuginden, -
- lige før han kommer til sit livs triste afslutning.
Det er genialt, og jeg sagde, hvis du ser på det, -
- og gør det her lige så raffineret, vil jeg kysse dig for evigt.
Han prøvede. Først anede han ikke, hvad jeg snakkede om.
Hvem er den gale mand, der vil blande Oscar Wilde ind i det her?
Men det gjorde han.
Han gav os meget mere bid og raffinement, -
- end i den scene, der fandtes.
- ... om ægteskab... - Sig ikke mere, Georg.
Forstår du... jeg har tænkt over en del ting.
Jeg tror ikke, du er den rette for mig.
Du er alt for selvstændig.
Jeg må have en, der har desperat brug for mig. Eller mine penge.
Men jeg vil takke dig for hvert et øjeblik, vi har haft sammen.
Nu pakker jeg og tager til Wien igen, hvor jeg hører hjemme.
Og et sted derude er der en ung dame, som jeg tror...
... aldrig bliver nonne.
På gensyn, du kære.
Hej...
Jeg tænkte, at jeg måske ville finde Dem her.
- Er der noget, De ønsker? - Nej, nej... sid ned.
Må jeg...?
Jeg har tænkt på en ting... på to ting.
Den største udfordring ved filmen var at være med i den.
Det mener jeg. Det er en hårfin balance.
Fristelsen til at gøre det for kynisk, som ville have ødelagt det.
Jeg ville være kynisk som bare fanden.
Men Bob Wise sagde hele tiden: "Vær normal. Hold op med det pjat."
Han havde ret.
Den anden fare var at blive fanget i stykkets sødladenhed.
Det ville også have været en katastrofe.
Vi holdt os i midten, og klyngede os til hængebroen for at redde livet.
Den kunne være blevet grinet ihjel.
Den var ikke alles kop te, da den fik premiere.
Anmeldelserne var ikke venlige. Men pludselig blev hele verden...
Alle slog sig sammen, undtagen Østrig, -
- og elskede filmen og tog den til sig på livstid.
De tog også Julie til sig.
For Julie...
Det var det bedste, hun havde lavet til dato på film.
Hun var...
Hun blottede sin personlighed og var fuldkommen naturlig.
De sørgede for, at hendes fremtoning var helt naturlig.
Der var ikke for meget... Hendes hår var helt rigtigt.
Der var ikke noget musikalsk komedie over det.
Den var ikke ligesom "Chocolate Soldier".
Hvis nogen var svulstig, var det mig, -
- og det skulle jeg have fået tæsk for.
Men hun var henrivende, og hele verden faldt for hende.
Bob Wise vidste præcis, hvordan han skulle behandle det emne filmisk.
Og jeg vil rose Ted McCord for hans forbløffende fotografering.
Abbedissen plejer at sige -
- at når Gud lukker en dør, åbner han et vindue.
Hvad siger hun mere?
At man må finde sit eget liv.
Var det derfor, du kom tilbage?
Har du fundet det, Maria?
Det tror jeg.
Ja, det har jeg.
Jeg elsker dig.
Jeg vidste ikke jeg kunne føle sådan.
Jeg må have haft en styg barndom
jeg må have haft en ulykkelig ungdom
men et sted i min stygge ulykkelige fortid
har der været et gran af sandhed
for der står du og elsker mig
hvad enten du burde eller ej
så et eller andet sted i min ungdom eller barndom
må jeg have gjort noget godt
af intet kommer intet
det har det aldrig kunnet
så et eller andet sted i min ungdom eller barndom
må jeg have gjort noget godt
Ved du, hvornår jeg blev forelsket i dig?
Da du satte dig på den der fjollede kogle!
For mig var det, da du blæste i din tåbelige fløjte.
For der står du og elsker mig
hvad enten du burde eller ej
Så et eller andet sted i min ungdom eller barndom
må jeg have gjort noget godt.
Af intet kommer intet
det har det aldrig kunnet
Så et eller andet sted i min ungdom
Eller barndom
Må jeg have gjort noget
Noget godt
Maria...
Hvem skal jeg anmode om at få din hånd?
- Lad os spørge... - Børnene?
Den brudekjole er nok det smukkeste kostume, jeg har haft på.
Den var så enkel, bare metervis af tyl i sløret, -
- og et meget enkelt spænde på hovedet.
l ved, på hver side af hovedet, hvor den sad fast.
Klosterkirken ved Mondsee var et utroligt sted at filme.
Her er det. Forstil jer, når man ser det første gang.
Belysningen var fantastisk, -
- som om sollyset væltede ind.
Jeg tror det var dagslys, der kom ind.
Her lavede Bob Wise en utrolig kameraindstilling.
en futtelihut
Gad vide, hvor mange instruktører der ville have filmet fra siden.
Med kameraet kørende langs siden.
mangen en ting hun burde ku' forstå
men hvordan får man hende til at lytte?
og hvordan holder man en bølge fast i sandet?
Vejret var meget koldt, da vi filmede der.
Der var også ret koldt indenfor.
Manden, som skal forestille biskoppen, -
- eller hvem det nu er, der vier os, var vist nok biskop i klosterkirken.
Vi fnisede lidt ad ham i hemmelighed.
Han havde vist nok et godt øje til de unge damer, -
- og var ikke helt så helgenagtig, som man sagde.
Der er vores biskop.
l den her optagelse var det også Bobs idé at køre opad, -
- og op og op og op.
Og pludselig slå over i klokkernes ringen, -
- og følelsen af, at noget ikke var helt rigtigt.
Det er helt magisk, ikke? Det er vidunderligt instruktørarbejde.
Anschluss.
Hr. Detweiler!
- Heil Hitler! - Goddag, hr. Zeller.
Jeg er blevet Gauleiter nu.
Heil Hitler.
Jeg har lige været ude hos von Trapp -
- den eneste, der ikke har hejst vort nye flag, men det har vi ordnet.
Husholdersken sagde, De var her. Andet ville hun ikke fortælle.
- Hvad vil De vide? - Hvornår han kommer tilbage.
Han er på bryllupsrejse, vi ved ingenting.
Siger De, at han ikke har været i kontakt med sine børn?
Hvor mange mænd kontakter Deres børn, mens de er på bryllupsrejse?
Når han kommer hjem, forventes han at rette sig efter den nye orden.
Må jeg hylde beslutningen om, at vi holder den festival i aften.
lntet har forandret sig i Østrig. Det viser vi med sang og musik.
Østrig er stadig det samme. Heil Hitler!
Heil Hitler.
- Nu tager vi hjem. - Hvorfor var han så vred?
- Sådan er alle nu om dage. - Det skyldes måske edderkopflaget.
Kommer far i vanskeligheder?
Det gælder bare om at holde fred med folk. Husk det i aften.
- Skal vi virkelig synge for folk? - Ja, jeres navne står her.
Liesl, Friedrich, Louisa, Brigitta, Kurt, Marta, Gretl...
- Hvorfor står jeg altid sidst? - Fordi du er den vigtigste.
- Må vi godt synge for far? - Han vil blive så stolt.
- Tror du på det, Liesl? - Stoler du ikke på mig?
Du er en meget kvik pige.
Liesl!
Rolfe! Hvor er jeg glad for at se dig...
Sørg for, at din far får det her.
- Han er på bryllupsrejse. - Det ved jeg. Vi ved alt om alle.
- Hvem er vi? - Giv det til ham.
- Det er et telegram fra Berlin. - Vil du ikke selv komme med det?
Jeg har vigtigere ting for nu, og det burde din far også have.
Men, Rolfe...
Er l allerede hjemme?
Købte l noget til os i Paris?
Dorothy Jeakins ville have, at Marias kostumer, efter hun blev gift, -
- skulle afspejle en vis modenhed. Hun sagde, at hun mente, -
- at når hun og kaptajnens samliv var befæstet, -
- ville hun have tillagt sig et mere modent og moderligt udseende.
Det er meget anderledes end de tidlige kostumer.
Det viser, hvor meget hver enkelt medarbejder på filmen, -
- hver eneste afdeling havde deres faglige stolthed.
Alle var på toppen rent fagligt.
Der er overraskelser til jer ude på terrassen.
Man bemærkede ikke, at det var en mere moden klædedragt, -
- at hendes udseende var lidt mere adstadigt.
- Syv børn i en og samme familie... - Max!
Du ved, hvad jeg mener om det her.
Komiteen blev fortryllet.
- Aldeles begejstret. - Bare denne ene gang...
- lkke tale om. - Det er for Østrig.
Der findes ikke noget Østrig længere.
Tilslutningen forløb fredeligt, det må vi være taknemlige for.
Max... nogle gange er det, som om jeg ikke kender dig.
Det her er til dig, far.
Han må foregive at samarbejde med dem. Overbevis ham om det.
- Det ved du, jeg ikke kan. - Synger børnene ikke...
... bliver det endnu værre for Østrig. Og også for mig.
Mor... Det føles godt at kalde dig det.
- Det føles godt at høre det. - Jeg kan mærke, at du elsker far.
Hvad gør man, når man tror, man elsker nogen?
Når man holder op med at elske nogen?
Eller han holder op med at elske dig?
Man græder... og så venter man på, at solen bryder frem igen.
Der er så meget, jeg ikke ved noget om.
- Det kan føles, som om alt slutter. - Og også, som om alt begynder?
- Ja! - Sådan føltes det mig.
Det vil blive lige så vidunderligt for dig.
Når man er 16 og snart 17
og venter på at livet begynder
Det er en god gentagelse.
pludselig spøge i dit hjerte
Hvis det sker
når det sker
vil alting forandres
Jeg ved med mig selv
at jeg si'r jer farvel
skulle han kalde på mig
Farvel til de gamle forestillinger om livet
de fortabes i tågerne
pludselig er du nogens kone
og så tilhører du ham
du tænker nok at det eventyr aldrig
bliver dig til del
kæreste, 16 og snart 17
vent du et år
- Jeg venter et år - Eller to
Bare vent et år
eller to
- Hvad er det? - Berlin. En befalingspost i flåden.
Jeg skal melde mig på flådebasen i Bremerhaven allerede i morgen.
Det anede mig, men så tidligt...?
At nægte ville blive skæbnesvangert for os alle.
Og at gå over til dem er utænkeligt.
Gør børnene rejseklare, men sig ikke noget, der kan forurolige dem.
Vi må forlade Østrig...
... og det her hus...
... i aften.
Her er kommentarer fra Johannes von Trapp, -
- Maria von Trapps yngste barn.
Vi forlod huset og gav nøglen til en religiøs orden.
De brugte huset et par uger. Men så kom Heinrich Himmler, -
- som var en af de værste nazistiske topofficerer, -
- og overtog det som sit hovedkvarter.
Sit kontor på anden sal fik han lavet helt lydtæt.
Han byggede beskyttelsesrum i haven.
Der var planer om en underjordisk bane fra huset -
- til stationen, så når Hitler kom på besøg, -
- kunne han komme under jorden uden at blive set.
Han kom på besøg flere gange.
Efter krigen, i 1948, fik vi det tilbage, -
- og solgte det til den religiøse orden.
Det værelse, der var Himmlers kontor, er kapel nu.
Jeg kan godt lide, at hans kontor er kapel nu.
Tænk på alle de henrettelsesordrer, der blev underskrevet på det kontor.
- Noget galt med bilen, kaptajn? - Ja, den vil ikke starte.
Karl.
Vil du få kaptajn von Trapps bil til at starte?
Glimrende, Karl.
Jeg har ikke spurgt, hvor De skal hen. Og De har ikke spurgt mig.
Vi er nok bare ikke så nysgerrige.
De svarede ikke på telegrammet fra admiral von Schreiver.
Jeg troede ikke, man måtte læse andres telegrammer i Østrig.
- lkke i mit Østrig i hvert fald. - Jeg har mine ordrer.
Jeg skal føre Dem til Bremerhaven i aften.
Jeg er bange for, det ikke kan lade sig gøre.
Forstår De, hele familien...
... skal nemlig deltage i sang- festivalen. Det er der, vi skal hen.
- Vi kan ikke skuffe dem nu. - Bare vi ikke kommer for sent.
Skal jeg tro på, at De skal deltage i en koncert?
Det bliver en enestående forestilling.
Jeg har, lige som De, skjulte talenter.
Her har De programmet.
- Der står kun børnenes navne her. - Der står "familien von Trapp".
Og jeg er en del af familien.
Hvad så med... rejsetøjet, som l alle har på?
Det er vores kostumer.
Aftenluften er ikke god for børnenes stemmer.
Nå ja, en lille forsinkelse sker der ikke noget ved...
... så derfor får l lov at synge.
Alle sammen. Men kun fordi jeg vil det.
Det viser nemlig, at intet har ændret sig i Østrig.
Efter forestillingen tager De til Bremerhaven, kaptajn von Trapp.
Sæt jer alle ind i bilen, så eskorterer vi jer til festivalen.
- Det behøves ikke, hr. Zeller. - Det er kun en fornøjelse.
Vi ønsker jo ikke, at De skal blive væk blandt alle disse mennesker...
Nej.
- Sol, som skinner dagen lang - Som skinner dagen lang
Det her utrolige sted er hugget ud i sten.
Det har vist været en rideskole.
Nu afholder man store koncerter her.
Det er meget berømt. Det har været der i mange, mange år.
Men du gode, hvor var der fugtigt.
Det gik til marv og ben, og vi var der meget længe.
- Kækt forbi - A, B, C
- Kækt forbi - Do-re-mi
Bob bad regissøren skaffe så mange statister som muligt, -
- som skulle have deres egne folkedragter på.
Dorothy koordinerede dem alle sammen -
- og fik dem sat de rigtige steder.
Der var så mange, der kom i deres traditionelle dragter.
Her er, hvad Christopher Plummer havde at sige.
Der er vi jo alle sammen. Jeg er vist ikke helt ædru.
Der er... er det Richard Haydn? Ja. Du godeste.
Han var jo berømt for sin varieté-gengivelse af en...
Hvad var det? En karpe. Det var en fisk.
Han talte sådan her... Han lavede en masse sjove lyde.
Han var genial. Han havde lavet varietéteater.
Han var også et indtagende menneske og en stor fortæller.
Lad den aldrig dø.
Vi drak pærebrændevin.
Jeg ville få et hjertetilfælde, hvis jeg drak det nu.
Vi drak for at holde varmen og dampen oppe til den her smukke scene.
Det er lidt ironisk, for jeg tror aldrig, von Trapp familien gjorde det.
De krævede, at østrigerne, da de kom tilbage fra Amerika, -
- at de kom for at se dem i teateret i smoking, -
- og det er frygtelig dårlig smag.
Efter at et land havde gennemlevet en krig og tabt den, -
- at bede dem tage smoking på for von Trapp-familien, -
- som havde været i sikkerhed i USA, det var for meget forlangt.
Så østrigerne var ikke vilde med den scene.
Den vakte bitre minder til live.
velsign mit fædreland evigt
edelweiss
edel...
Vi sang alle sammen til playback.
Alle sangene er indspillet, længe før optagelserne begynder.
Så man skal forestille sig, -
- hvad man ville gøre uden at vide det. Man skal se det for sig:
"Vil du være glad? Vil du være trist? Vil du tøve? Vil du...
Hvad vil du egentlig gøre, når du omsider synger sangen -
- foran kameraet?"
Du kan tale med instruktøren om det, men sådan noget som begyndelsen, -
- selve "The Sound of Music", -
- den indspiller man, som man forestiller sig, -
- at man nok vil synge den -
- oppe i bjergerne.
Og 90 % af tiden er det utroligt, hvor godt det fungerer.
Ellers kan man vel genindspille den -
- eller sådan noget. Det gjorde vi næsten ikke.
Jeg kommer til at savne jer.
Og de penge, vi kunne have tjent.
Tak. Vi er nu fremme ved festivalkonkurrencens afslutning -
- men vi kender selvfølgelig ikke resultatet.
Mens dommerne voterer, har jeg fået lov at give jer et ekstranummer.
Det her er sidste gang, von Trapp- familien synger i lang tid.
Efter koncerten bliver kaptajn von Trapp ledsaget...
Her er kommentarer fra Johannes von Trapp.
Vores familie turnerede faktisk som musikgruppe fra 1936 i Østrig.
Efter to års turneer i Europa kom vi til USA.
Vi rejste rundt i Nordamerika, Sydamerika, -
- Australien, New Zealand og Oceanien.
l 1950 var vi på koncertturné i Østrig og resten af Europa.
Det var et fantastisk liv. Første halvdel af koncerten -
- var ret alvorlig, tung musik: Gregoriansk kirkesang, -
- kormusik fra 1500 og 1600-tallet, Palestrina, Orlando di Lasso -
- og Mozart.
l anden halvdel af koncerten skiftede vi til østrigske folkedragter, -
- og så var det østrigsk folkemusik, jodlen og folkesange.
Og så folkesange fra hele verden.
På gensyn, farvel auf wiedersehen, godnat
Hvor er det trist at forlade det smukke syn
Vi holdt op med at synge i 1956, og teaterstykket kom i 59.
Så jeg kan kun huske, at familien har været kendt, -
- og det kan godt være lidt trættende.
Engang ville jeg indløse en check i New York.
Stykket havde lige haft premiere på Broadway, og jeg forklarede -
- ejeren af et autoværksted, hvorfor han skulle tage checken som betaling.
Han sagde: "Kender ikke det stykke. Jeg kender kun the sound of money."
På gensyn, farvel auf wiedersehen, godnat
Solen er gået til ro og det vil jeg også
godnat
Godnat
Nu har jeg fået dommernes svar.
Vi begynder med tredjeprisen.
Den går til førstesolisten i Sankt Agatha-koret i Murback.
Fräulein Schweiger!
Andenprisen går til Toby Reiser-kvintetten.
Og førsteprisen, den fineste udmærkelse i Østrig -
- går til sanggruppen von Trapp!
Familien von Trapp!
De er borte!
Kom...
Skynd jer! Jeg ved, hvor l kan gemme jer.
Tag det roligt...
Åbn den!
Godaften.
Skynd Dem!
To mand derind! Seks mand tager gården. l to tager gangen.
Det her var en utrolig kulisse.
Jeg tror, den blev bygget -
- samme sted som klosterets gårdsplads.
Pludselig kom vi ind en dag, og så var klostergangene der.
Måske tager jeg fejl, men jeg mener, -
- at der er ret få studier, der kan rumme flere store dekorationer.
Og det her blev filmet inde i et studie.
Men det føltes meget ægte, med trinene og gravstenene.
Jeg tror, at det der giver en stor film dens magi, -
- er, når man slet ikke tænker på, at et kamera filmer det, man ser.
l meget af "The Sound of Music" kan man slet ikke forestille sig kameraet.
Man tænker bare, at sådan var det.
Men bag hver eneste kameraindstilling er der et hav af mennesker, -
- og vogne og buffeter og kostumeafdelinger -
- og beboelsesvogne til skuespillerne.
Men når man ser filmen, -
- forestiller man sig slet ikke, at alt det foregår.
Du må være meget stille.
Vi går op på taget.
Den her type scene findes i hundreder af film, man har set og lavet.
Men den var god at have med her, for den gav mig et øjeblik, -
- hvor jeg havde en anstændig sjæl bag al den stive hovenhed, -
- som jeg spillede rollen med.
Det bragte mig i kridthuset hos fansene.
At have en scene som den her gjorde, at filmen -
- havde stort set det hele: De onde og de gode, -
- historien om en familie -
- og landskabets utrolige skønhed.
Den har alt. Det er vel derfor, den har holdt så længe som familiefilm.
Den er fuld af eventyr, sjov og romantik.
Jeg dræber Dem!
- Giv mig den. - Jeg dræber Dem.
Rolfe...
Du bliver aldrig en af dem.
Løjtnant! De er her!
Moder... jeg har syndet.
Det har jeg også.
Hvordan det, mine børn?
Det var sådan et interessant blik, Portia gav -
- sin nonnefælle.
Det opsummerer Portias søde sans for humor, -
- for sådan var hun.
Her er vi ved slutningen af vores smukke film.
Jeg klatrer i de fantastiske bjerge.
Det her blev filmet milevidt fra hjemmebasen.
Alle beboelsesvognene og madvognene og det hele -
- var parkeret nede for foden af bjerget, -
- og vi måtte gå meget langt for at få de her optagelser.
Og atter engang var det koldt. Men se lige den udsigt.
Og denne gang bar Chris heldigvis den lille.
Jeg dannede bare bagtrop.
Men hvor var vi dog heldige at se den udsigt.
Tænk hvordan det må have været for von Trapp'erne, -
- da de krydsede grænsen til ltalien.
dine drømmes svar
[DANlSH]